Kapitel 1.
"Uansett hvor mye du anstrenger deg, kan livet by på sitroner. "
Når det skjer har du to valg, min venn.
Du kan lage sure miner-
- eller lage limonade.
Jeg skulle aldri ha valgt denne byen. Kom igjen, kom igjen.
- Endelig! - Hva?
Har du svømt hit? Det er derfor du skal lande kvelden før.
- Jo kortere tid i denne byen... - Ja. Jeg skjelte ut kundeservise.
Bagasjen din er med det neste flyet. Men frykt ikke, en ny dress er her.
- Hvor har du hostet opp den fra? - Det er sånt jeg kan.
- Nøkkelen? - Det er et cafe latte-farget slips.
- Cafe latte? - Det er også et rødt der.
Bare lov å være pen, vær så snill. Hør her. De tre Unicom-sjefene -
- kommer fra New York i overmorgen for å snakke forretninger.
- Alle tre? - Jeg er jo "kong" Lane Marshall.
Burke, kan du ikke for en gangs skyld ta heisen?
Kommer du til seminaret? Ok. Det blir en stor dag.
Husk nå at dere kan kjøpe dvd-er og lydbøker...
... hele uken på vår stand.
Og nå, forfatteren av bestselgeren "En vei gjennom sorgen", -
- min venn, nei, min inspirasjon, -
- Burke Ryan!
Vi elsker deg, Burke!
Ok!
Takk, Lane.
Dere får meg til å ha det bra.
- Jeg føler meg bra. Hva med dere? - A-okay!
Bra. La meg høre med dere. Er det noen fotballfans til stede?
Ja!
For ikke så lenge siden tapte et collegelag sin åpningskamp.
De var helt ute og kjørte. Men så skjedde det noe.
Takk. Det var en begivenhet som endret alt for treneren deres.
Så han jobbet døgnet rundt. Han forandret taktikk -
- og jobbet med saken døgnet rundt.
De endte med å vinne det nasjonale mesterskapet.
Etter fanfaren og champagnen ruslet han hjem, -
- gikk opp i andre etasje og åpnet klesskapet sitt.
Han tok ut sitt dobbeltløpt Browning-haglgevær, -
- satte det opp mot haken -
- og trykket av.
Og den begivenheten som hadde forandret alt i starten av sesongen?
Broren hans, som var hans beste venn, død av et hjerteinfarkt.
Man kan muligens komme seg opp på hesten igjen, gjøre store ting -
- og kanskje vinne et nasjonalt mesterskap.
Men hvis man ikke betaler spille- mannen, kommer han etter gjelda.
Jeg vil takke dere alle sammen for -
- at dere har mot til å føle -
- tapet av deres kjære.
Jeg vet at det ikke er lett.
Jeg har vært der selv.
- Hvordan er det? Er dere ok? - A-okay!
- Bra. Igjen. Hvordan har dere det? - A-okay!
Bra, vi ses på gruppearbeidet.
Bra. Takk.
Perfekt, perfekt.
Ja. Helt fint.
Slapp av litt. Trenger du en drink? Kelner!
Nei, takk.
Kapitel 12. " Alkohol kurer like dårlig som bandasje på et skuddsår."
Greit. Vis meg tegnet ditt.
Fint. La meg få det der.
Fint. Hva var det som fikk deg til å skrive boka?
Min kone døde.
Jeg vet det. Hvorfor fortelle hele verden det?
For å komme igjennom det. Jeg hadde ikke tenkt at noen skulle lese den, -
- men manageren min ga den til et forlag, og her sitter jeg så.
Ja, det gjør du. Hva skjedde?
Hun kjørte oss til en restaurant. Det sto en hund i veien.
Bilen traff en dam.
Hun døde momentant.
- Så forferdelig. Det gjør meg vondt. - Takk skal du ha.
Jeg fikk det jeg trengte.
- Fint. Hyggelig å møte deg, Jessica. - I like måte.
Ha det.
- Kom her, venner. Følg etter Burke. - Greit, alle sammen.
Nå skal dere bare se her.
Kom igjen. Kom, vi skal hit ut. Unnskyld.
Unnskyld. Beklager det der. Kom hit ut.
Kom hit, alle sammen.
Se dere om et øyeblikk, og beskriv hva dere ser og hører.
Ok? Greit.
- Lorraine? - Biler som tuter.
Bra. Natalie?
- Trykkluftbor. - Andre? Trafikklys.
Sement.
- Søppel. - Langefingre.
Flott. Husk på det, og følg meg.
Hva ser dere nå?
- Lorraine? - Havet.
- Fint. - Trær.
- Space Needle. - Skyskrapere.
- Mount Rainier. - Elver.
- Vakre elver. - Sola.
En som nakenbader.
Det er litt annerledes her oppe, ikke sant?
Og likevel er det det samme.
Vi har ikke dratt noen steder.
Vi ser bare tingene i et nytt perspektiv.
Inni hver av dere er det sirener, -
- tutende biler og trafikkork.
Men det er også... dette her.
Vi må bare gjøre jobben...
...og gå opp trappene for å finne det.
Senere har du et intervju...
Jeg er gir blaffen. Jeg drar, og vil ha igjen pengene mine.
- Det er ikke så enkelt. Vår... - Hei, Becky. Er det problemer?
- Mr. Ryan, denne herren nekter å... - Takk. Hei, jeg heter Burke.
- Og du? - Walter Mayfield.
- Hvor kommer du fra? - Billings.
- Montana. Det er litt av en tur. - Ja. Dette her er ikke noe for meg.
- Greit. Får jeg spørre hvorfor? - Søsteren min overtalte meg.
- Og alt det der... Og følelser. - Det forstår jeg godt.
Kan jeg spørre hvorfor søsteren din mente du burde delta?
- Sønnen min Stephen. - Og når?
- Gjør det noen forskjell? - Ja, for meg gjør det det, Walter.
Har du et bilde av ham?
Jeg er lei for det.
Jeg vet hvordan du har det.
Min kone døde for tre år siden.
Det første skrittet var å gå gjennom døra der, og noe inni deg, -
- uansett om du vet det eller ikke, har fått deg til å kjøre helt hit.
Hvis du vil dra, godtar jeg ditt ønske.
Jeg håper du ikke gjør det.
Takk, Becky. Tenk over det.
Kapitel 2. "Glede er en sinnstilstand.
Som alt annet krever det øvelse.
Sett av fem minutter om dagen til bare å smile.
Etter en stund kommer det av seg selv. "
Unnskyld.
Jeg mente ikke...
Du mistet kulepennen din!
SNUSHANE
Snushane?
SNUSHANE = EN OVERDREVENT NYSGJERRIG PERSON
Ja?
En "Seven and Seven" til til meg og en tomatjuice til min dydige venn.
- Et øyeblikk. - Takk.
Så vidt Unicom vet, er jeg nær på å få en avtale med Time Warner.
Jeg får tilbudet ved lunsjtid i morgen. Da blir det tv, radio -
- og forlag. Hele sulamitten.
- Er du like tent på meg? - Ja, er du gal.
Og hør her, direktøren Ted Vernon kommer på slutten av seminaret.
Jeg har på følelsen av at det venter oss en hyggelig kontraktfest.
- Mine herrer, drinkene deres. - Takk.
Det er langt fra å booke jobb for deg til å skrive psykologiartikler.
Du skal ha et privatfly. Liker du privatfly?
Lane, kutt ut. Du vet jo at det ikke var derfor jeg skrev den.
Du vet at du hjelper folk, ikke sant?
Dette her er din tid.
Gi deg selv lov til å nyte det.
Kom igjen, kompis. Lev livet.
- Ja. - Sånn ja.
Hva?
Du har rett.
Unnskyld meg. Jeg... Hei.
Husker du meg? Vi møttes ovenpå. Du mistet kulepennen din.
Vil du ha en kopp kaffe?
Å ja.
Vi kan ta ham med. Dobbelt fornøyelse.
Unnskyld, jeg...
- Vi ses! - Vi ses, Eloise.
- Hei, elskling. Hva er det? - Levering.
Jeg ville ta med litt lunsj til deg, fordi du jobber så hardt.
- Det trengte du vel ikke. - Da er den klar. Hei, Eloise.
- Hei, lan. Hvordan er sjefen i dag? - Han er grei nok.
Stereo Kings forsanger knuste sin Les Paul.
Sjekk det gripebrettet.
- Sørg for at han betaler for det. - Selvfølgelig.
Har du hatt besøk?
Ja, Frank og jeg jobbet jo i går kveld.
- Bruker Frank leppestift? - Det er ikke som du tror.
- Det er forretninger. - Den brukte du sist også.
Hun har kontakter hos Sony. Hør her. Hør på meg, da, Eloise!
Jeg gidder ikke.
- Hvordan går det? - Fint, takk.
Sånn.
- Hva heter du? - Alberto.
- Vi ses på gruppearbeidet. - Mr. Ryan.
Du er en spesiell person.
Vil du ikke så snill og signere den til Donald og Shirley? Vær så god.
Kan jeg fortelle deg noe? Jeg kjenner en fyr i sekstiårenen -
- som trodde han skulle nyte pensjonisttilværelsen, -
- men en dag for tre år og 13 dager siden -
- døde hans datter.
Og ærlig talt har han det ikke så bra.
Han får ikke sove, og han og hans kone...
Tja, du forstår nok.
Men hans datters mann -
- har tydeligvis ikke sånne problemer.
Hun ble knust i en trafikkulykke, men han, ja...
Han presser virkelig sitronen. Er det ikke sånn det er?
Når skal du slutte å lyve, sønn?
Hykler.
Burke, jeg er så lei for det.
- Hva innbiller han seg? - Det går bra.
- Hvem tror han at han er? - Hennes far.
Uansett gikk han over streken.
Bare glem det. Vet du hva? Hun ville vært stolt av deg.
Du er forbanna. Du avslo Seattle tusen ganger, -
- men jeg ville ikke høre på deg. Du må være forbanna på meg.
Det går bra.
Burke?
Se godt på dem, sir.
En liten forsmak på i kveld. Jeg vet du elsker høye hæler.
Vi ses i kveld klokka åtte. Høyt på strå.
Stort kyss. Jeg elsker deg.
"Fordi ræva mi ikke er kunstnerisk, tror du så ikke jeg elsker dyrisk?
Er du redd for mitt intellekt? Fordi jeg har to ganger kromosom X?
Eller kanskje du bare er redd for mitt batteridrevne kjønn?"
Hva syns du?
- Hallo. - Det er noe galt med den jenta.
- Hun sa hun ville høre det. - Marty.
Slam poetry, kaffebar. Min butikk, jobbe. Vær så snill?
Ja mam.
- Er det noen nye ordrer? - Bare den fødselsdagsfesten.
Greit.
Marty, du har ikke forseglet stilkene!
- Jeg skulle akkurat gjøre det. - Dette er hva som kommer til å skje.
Saften forurenser vannet, og så dør de dobbelt så fort.
Jeg vet det. Jeg skal huske det.
Jeg forstår det ikke. Vi har alle disse rosene.
- De er blomster og lever av vann. - Er alt i orden?
Jeg har bare hatt noen veldig dårlige dager, ok?
- Vil du snakke om det? - Nei.
Du ble bare ikke like sur forrige gang jeg glemte å forsegle dem.
Tyler.
- Og en groupie. - Igjen?
- Ja. - Nei. Nei!
- Jo, det er sprøtt. - Det er ikke til å tro.
Jo, det er det faktisk.
- Hva mener du med det? - Det er så innlysende.
Det betyr at du velger sånne fyrer som vil sørge for -
- at vi ender med å ha denne samtalen igjen.
Og så blir du sjokkert over hvordan forholdet ender igjen.
Men fremfor alt hater jeg å se at du blir skuffet og såret hver gang.
- Er jeg for hard mot deg? - Ja. Nei.
- Jo. - Ja, jeg går inn og...
- Forsegler. - Akkurat.
Det er fordi de var såret og sinte. Du bør lese kapitel 12 igjen.
Sigaretter er mer enn bare en vane. De er uttrykk for fornektelse.
- Jaså. - Ok?
- Mental sunnhet starter med... - Fysisk sunnhet.
Du sier jo at man skal huske hvordan de levde, og ikke hvordan de døde.
Min mann var så glad i rosinsmåkakene mine, -
- så jeg tok asken hans og...
Hils på min Stanley.
De ser lekre ut.
Vi ses til gruppearbeidet.
Jeg takker ham.
Så det vil altså si tre her, -
- og så sørger jeg for flere av de der...
...et arrangement i neste uke i ballsalen. Men Julie tenkte at...
Unnskyld. Du store! Du store, du har jo blitt kurert!
Liker du å lyve? Og late som om du er Helen Keller?
- Faktisk var hun også blind, så... - Å, ok.
Vil du unnskylde oss et øyeblikk?
Takk. Nå skal du høre. Jeg vet tilfeldigvis litt om mennesker.
Du har sikkert fått mye oppmerksomhet siden du fikk din første bh.
Men du er klok, kreativ, omsorgsfull, dypsindig...
Men hvorfor ser fyrer bare det ytre? Ja, det er da smigrende, -
- men også slitsomt, fordi du jo bare er født sånn.
Men det innvendige er det du ønsker at folk skal se. Selv fremmede.
Ergo vil du heller spille handikappet -
- enn å nedlate deg til å snakke med et av dine medmennesker.
Foretrekker du tegnspråk?
Nydelig. Veldig bra.
Nå.
- Unnskyld, dette er herretoalettet! - Ja, unnskyld meg.
Hva hadde du tenkt?
En romantisk beiling på en bar med varme peanøtter, -
- før vi elsker i betalings-tv-pornoens skjær?
Jeg er lei for at ditt lille ego ble knust, men vet du hva?
Den neste dama du treffer i heisen -
- eller på treningssentret, passer sikkert fint i den rollen.
Selv om du sikkert har en kone som er dum nok til å tro -
- at du er den eneste trofaste fyren.
Inntil hun finner leppestift på dine boksershorts, og da er spillet over.
Og da er den eneste tingen du elsket så høyt, -
- fordervet, ødelagt og nedbrutt med ett slag.
Ergo, hvis du hadde en hjerne i begge hoder, visste du at dette er best.
- Unnskyld meg. - Alt i orden.
- Er det blomsten min du har der? - Nei.
Jo, det er det.
Jeg... Jeg tok den da jeg fremdeles trodde du var døv.
Ikke at jeg ville stjele fra en døv.
Greit. Farvel.
Herregud.
Da er denne her klar.
- Hvor skal den? - Han sa du visste det.
SNUSHANE
MIDDAG?
Hei.
- Du ser nydelig ut. - Takk. For et lekkert sted.
- Takk. - Velbekomme.
- Portieren anbefalte det. - Høres bra ut. Han burde vite det.
Ja.
- Det har sluttet å regne. - Gud, ja.
Gulrot-ingefærsuppe og spinatsuppe.
Jeg har aldri vært ute med en som har en pappfigur av seg selv.
- Da kan jeg ta kollektivfila. - Å ja, selvfølgelig.
Vi går turer på stranden og flyr med drage.
Han er dragen. Fordi han er laget av papp.
Salatene. Velbekomme.
Så...
"Snushane"?
Ja.
Det var ikke meningen du skulle se det, men...
...det er bare ord.
Er der flere?
Takk.
Din portier hadde rett. Det var veldig godt. Takk.
Det var en glede.
Vel, jeg får vel komme meg hjem. Det er hverdag, så...
- Helt i orden. - Det var hyggelig.
- Takk, farvel. - Vi ses. Ha det.
Eloise!
Jeg har ikke vært ute med noen på tre år.
Du skjønner, jeg var gift, og...
Vanligvis er jeg sprudlende og spøkefull og...
Og et annet imponerende ord på S, men jeg er tydeligvis litt rusten.
Hvorfor sa du det bare ikke?
Jeg forsøkte desperat å holde fast i den siste stump maskulinitet.
Ok, så...
Så jeg er altså den første etter skilsmissen?
- Du er den første... - Bra. Det forklarer en hel del.
- For det der inne... - Det var dårlig.
Veldig dårlig.
Jeg må fikse noen blomster nå. Har du lyst til å bli med meg?
- Ja. - Bra.
Jeg foretrekker å ta i vafler og bacon først.
- Jeg øker pH-verdien. - Fint. Det er jo din greie.
Jeg prøver fremdeles å finne ut hva din greie er.
- Da må du jo bare lese boka mi. - Du er ganske glatt.
Jeg foretrekker gåtefull.
- Hvor lenge har du hatt interessen? - Alltid.
For noen år siden fikk jeg endelig mot til å åpne min egen butikk.
- "Julie, vi har aldri møttes". - Hei.
- Du er jammen meg nysgjerrig. - Unnskyld.
Unnskyld, det er bare fordi det er fra bestillinger.
Det er kopier av kortene som jeg ikke har kunnet glemme.
- Får jeg? - Mener du det? Ok.
"Julie, vi har aldri møttes...
...men jeg har fulgt kjærlig med i ditt liv.
Gratulerer, og håper du får et vakkert bryllup.
Kjærlig hilsen din far."
- Kan jeg? - Tja...
Nå.
"Stacy, disse bør holde i to uker. Jeg er tilbake og ser dem blomstre."
Ja, han var i marinen. Han rakk ikke å se dem blomstre.
"Til min kjære kone. Gratulerer med vår 50-årsdag.
Unnskyld sugemerkene i går kveld."
Takk for det levende bilde.
Livet på et lite kort.
Ok, hvis dette her er sannhetens lys...
...må jeg jo være ærlig.
Jeg har brukt livsforsikringspengene hennes.
På en leilighet i Mexico.
Vi hadde snakket om det tidligere. Han likte tanken.
Så jeg fikk laget en modell av hans...
Dere vet.
Så når han ikke var her lenger, kunne vi fremdeles...
Dere vet.
Hvem sin tur er det nå?
Walter?
Jeg har ikke så mye å si.
Walter, det er alltid noe å si. Vil du dele det med oss?
Hvordan døde din sønn?
Jeg var entreprenør, og han var min lille medhjelper.
Han var bare 12 år, men han kunne bygge et hageskur...
...bedre enn meg.
Vi kjørte til byggeplassen min. Jeg sa han skulle vente i bilen.
Han falt ned fra et stillas og ryggmargen ble revet over.
Bare sånn...
Bare sånn uten videre.
Og hver dag...
Hver dag er...
Jeg burde ha visst at han ikke ville bli i bilen.
Walter, du sa: Jeg var entreprenør".
Jeg kan ikke engang gå inn på et byggemarked.
Nå gjør jeg rent om natten, og...
...jeg mistet bedriften min.
Min kone forlot meg.
Takk, Walter.
Det fins et ømtåelig emne: Frykt.
Hvor mange av dere tør ikke lenger å fly?
Rekk opp hånda.
Hvor mange får en årlig helsesjekk tre ganger i året?
Hvor mange tar ikke heisen? Og har sluttet å sykle og surfe?
Nå skal dere høre på meg. Frykt er en sinnstilstand.
Det skal vi bevise nå.
Klapp, alle sammen.
Er dere klare? Nå braker det løs.
Gå, gå, gå.
- Ok? Kom igjen, Natalie. - Kom igjen.
Det som skiller meg fra dere fins bare i hodet deres.
Du kan greie det.
Walter. Kom igjen, Walter!
Kom igjen, Walter!
Nå gjelder det.
Walter! Walter!
Walter. Det er helt i orden.
Unnskyld, men det er...
Det er dumt. Jeg får det ikke A-okay, fordi jeg går på noen fordømte kull.
- Da burde det ikke være vanskelig. - Det er ikke vanskelig. Det...
Det er et skritt. Et viktig skritt.
Det har ikke noe å gjøre med min Stephen.
Walter, ville Stephen ønske å se deg sånn?
Eller ville han ønske at du gikk videre? Og gikk et skritt fram.
- Du aner ingenting om min sønn. - Se her, Walter.
Kom igjen, Walter.
Kom igjen, du greier det.
Kom igjen. Walter!
Ok, alle gjør det i sitt eget tempo. Han kommer nok.
Nå klapper vi for oss selv.
Fordi vi tør se frykten i øynene.
Nå, kamerat. Dette her kommer til å gjøre vondt.
- Hvor mange lag hud tror du du har? - Ikke nok.
Du... Du kan ikke gjøre jobben for dem.
- Du vet vel det? - Han trenger hjelp.
Greit nok, men du kan ikke gjøre det for dem.
Nå kommer det til å svi litt.
Er du klar?
Jeg teller til tre. En...
Lane! Du har sparken!
Når du skriver under, er du ikke selvstendig lenger.
Alle 32 avdelinger vil markedsføre deg døgnet rundt.
Om et år vil anerkjennelsen av ditt navn ha økt med 65%.
"The Burke Ryan Show" vil gå på lufta i tredje kvartal.
Deretter følger dvd-ene, en ny bokserie og så videre.
Jeg sa det var bra.
Det er en markedstrategi som gjør at vi når ut til flere personer.
Folk som sørger legger på seg 30-40% mer enn gjennomsnittet.
Så vi introduserer "Burke Ryans kalorireduksjons-plan".
"Endelig et tap man kan føle godt for."
Se på det. Jeg elsker det bildet.
Du verden. Det er ikke til å tro.
- Du ser sterk og lykkelig ut. - Det er en kopi. Vi fortsetter...
Hei. Det gikk jo fint. Husk at når mr. Vernon kommer...
Hei. Jeg må vise dem rundt på museet...
Har den bippet? Hei, Burke. Det er meg, Eloise.
- Hvor skal vi hen? - Vent så får du se.
Sånn. Jeg kommer straks.
- Bor du her? - Nei, min mor.
Jeg må bare hente noe. Men du kan godt bli med inn.
Ok.
- Hei, mamma. - Hei, kjære.
- Bob har lagt nøklene på skjenken. - Fint. Hvordan har dagen din vært?
- Bra. Det var mange kuponger i dag. - Å, så du har hatt det travelt, da?
- Hei. Jeg tok med blomster til deg. - Så lekre. Takk.
Mamma, du må hilse på en venn av meg.
Jeg ventet ikke gjester.
Hei, jeg heter Burke.
Burke Ryan! Du har da ikke fortalt at du var kjæreste med en kjendis.
- Vi er ikke kjærester. - Jeg ser jo ikke ut.
Nei, da. Tvert imot. Jeg kan se hvor Eloise har det fra.
- Vi viser ham bildene dine. - Nei.
- Jo, det vil jeg gjerne. - Nei, jeg syns...
Jeg... Da henter jeg nøklene.
- Der har vi jo Pocahontas. - Hun vant i bueskyting to ganger.
- Mamma, da. - Kutt ut. Det er jo Burke Ryan!
Du var fabelaktig i morgenshowet.
- Hvor gammel er hun her? - Da fant jeg nøklene. Takk.
Vi må videre.
- A-okay. - A-okay.
Det var hyggelig å hilse på deg. Ha det godt. Farvel.
- Så bra du gikk fra han musikeren. - Mamma, da.
Jeg elsker deg. Hils Bob og si takk.
Burke Ryan. Du godeste.
- Så søt hun er. - Hun elsker deg.
- Jeg nøt det virkelig. - Det var veldig søtt.
Mamma, da. Nei, nei, denne veien. Kom igjen.
Hvor skal vi?
Er det ikke morsomt å ikke vite det? Vent så får du se.
Flykter du fra FBI?
Vent så får du se. Sett deg bare inn i bilen.
- Jeg har glemt hjelmen min. - Sier du det? Vær så god.
- Hva skal du? - Vognen venter Dem.
Mener du det? Skal jeg dit opp?
Ja. Bare stol på meg.
Har du tatt beroligende medisin i dag?
Lkke i dag.
Nå skal du bare se. Det er farlig. Pass fingrene. Lås døren.
- Vet du hva du driver med? Åh nei. - Alle mann om bord? Har du låst?
Her hviler Burke Ryan. Død.
Kutt ut. Jeg fikk et lynkurs av Bob i morges.
- Hvem er Bob? - Det er min mors nabo.
Og nåværende kjæreste.
Nå skal du høre planen min. Jeg ville gjøre godt igjen for i går.
Jeg ville ha kjøpt billetter til Rogue Wave, men det var utsolgt.
Så jeg tenkte at der det er vilje, -
- er det vei.
Fikk jeg en mynt hver gang jeg hørte musikk fra en kran, ville jeg vært...
- Takk. Det var fantastisk. - Det er Bob du skal takke.
Takk, Bob.
- Jeg har lest halvparten av boka. - Virkelig?
Bare vent til du kommer til kapitlene med oppskrifter. Det er de beste.
Jeg er lei for det med kona di.
Hvorfor har du ikke fortalt det?
Vi er aldri kommet inn på det.
Det høres ut som om du elsket henne høyt.
Det gjorde jeg.
Det er lenge siden.
Tre år?
21 hundeår.
- Det har vært en veldig flott kveld. - Det syns jeg også. Det var morsomt.
Hva?
Jeg venter på å se deg spankulere tilbake til det fete kjøretøyet.
Ok.
Greit nok.
Ha det.